HOWARD PHILLIPS LOVECRAFT 20 AUGUSTI 1890-15 MARS 1937
"Sjukt grym skräckförfattare."
"Den överlägset bäste."
Elizabeth Keller
"Patrick hade en vag känsla av att något var på väg att ske."
"Hur skulle han berätta för sina föräldrar att de ondskefulla tingen fanns överallt?"
"I etern, och i vartenda dammkorn. Patrick hade alltid sett dessa ting" -
- "och det hade alltid verkat som om bara han kände till dem."
"På den sjunde dagens afton kände han att deras ankomst var nära förestående."
"Något i skymningens bris hade viskat: 'I afton kommer det att ske'."
"När hans mor öppnade dörren följande dag fanns det ingenting där."
"Spåren av Patrick William Wards urin ledde till en tom garderob" -
- "som badade i mörkret från hans sista natt."
- "Slut." - Oj... Jösses.
- Då var det dags igen... - En av dina bästa.
- Det säger du jämt, mamma. - Den här gången menar jag det.
- På riktigt? - Jag blev fascinerad, fängslad och rädd.
- Det var som... - Lovecraft, jag vet. För mycket, eller?
- Nej då. - Jag har inte hittat min egen röst än.
Som om det var problemet... Min syster är ett missfoster.
- Kom med nåt nytt. - Beth, jag fattar ärligt talat inte...
...varför du lägger tid på att skriva skit som slutar med piss på mattan.
- Vad ska dina historier betyda? - De ska vara läskiga.
Att ha dig som syster är läskigt. Lycka till på killfronten.
- Lägg av, Vera. - Jag pratar inte franska.
- Fortsätt skriva, Beth. - Tänk om jag inte är bra nog?
- Det är du. - Det säger du bara för att du är mamma.
Vad är det?
Vad fan?
Okej, kompis...
- Bravo, Vera. Du är verkligen stilfull. - Ingen franska, mamma.
Jo då, den är grön och alla gillar den.
Ingen orsak.
Häftig gammal bil ni har där.
- Mamma och jag gillar gamla grejer. - Är ni bara på genomresa?
- Vi flyttar hit, till tant Clarisses hus. - Bor hon i krokarna?
Vet inte riktigt. Hon är död. Hon var mammas kusins svägerska eller nåt.
Jaha, Clarisse Jourdan. Den knasiga franska tanten ute på prärien?
Förbannat! Nu kommer det att lukta nagellack här i en vecka.
Håll ett öga på butiken, miss Jourdan.
Jag heter Keller.
SKRÄCKBÖCKER
FAMILJEMÖRDARE SLÅR TILL FÖR FEMTE GÅNGEN
Vad gör du? Vad är det där?
- En historia du inte skulle gilla. - Hur vet du det?
Är det ingen här?
- Gud, vad det stinker. - Hon kommer snart.
Gud, jag ser vidrig ut...
- Vad handlar det om? - Nån typ som bryter sig in i hus...
...mördar föräldrarna men skonar döttrarna, som alltid är i din ålder.
Och?
Han stannar i huset med henne och föräldrarnas lik.
- Det där hittade du på. - Tjejer!
Kom igen.
Herrejesus, det är ju Rob Zombies hus.
- Hon lär gilla det. - Det är inte så illa.
Det är som en förlängning av din hjärna.
- Du skojar... - Sovrummen är däruppe.
- Det luktar gamla tanter här. - Det luktar mögel.
Jag sa ju det.
- Kolla in alla dockor. - Tant lät mig aldrig leka med dem.
Vad var det för fel på henne?
- Funkar det? - Nix!
Bingo!
När ska du lägga av med snobberierna och börja använda laptop?
- Aldrig. - Gud, det ser ut som en loppis här.
- Köpte hon allt åt sig själv? - Gamla tanter gillar sån skit.
- Ett kinesiskt pusselskåp. - Va?
Det är inte bara en spegel, utan även ett skåp. Jag har läst om såna.
Det måste finnas en hemlig knapp nånstans.
Jesus!
- Gillar du det? - Nej!
- Vera, var försiktig. - Varför köper man nåt sånt?
Det var tant Clarisse, raring.
Vad är det, hjärtat?
Älskling? Beth?
Jag mår bra...
Sötnos, det är klart att du mår bra. Det är därför du är så blek.
- Vad är det med henne? - Inget. Hon är som du nu.
- Toppen. Vilken tajming du har. - Vera!
- Mår hon bra? - Jaså, du frågar nu?
- Du kunde ha stannat och hjälpt henne. - Varför det? Du räddar henne ju alltid.
Jag fattar inte varför hon skriver sånt när hon inte tål att se blod.
Hon är flygrädd, rädd för killar, rädd för sin egen jäkla skugga...
Du anar inte vad jag hittade häromdagen.
Larva dig inte, Vera.
En intervju med henne. Flera sidor, skrivna som om det var i en tidning.
Hon hade hittat på alltihop. I den var hon en berömd författare -
- och en journalist ställde frågor om hennes böcker.
- Hon behöver komma ner på jorden. - Skönt att du älskar din syster, trots allt.
- Jag vet att du fick åka ifrån din pojkvän. - Lägg av.
Och sluta sminka dig.
Dra åt helvete, din jävel...
Jag vet att du älskar henne mer!
Beth, Beth... Jävla Beth!
Fan också...
Mamma! Var vill du ha din antika lampa?
- Jag är häruppe! - Visst, med din favoritförfattare.
- Var vill du ha din antika lampa? - I ditt rum.
- Hörde du vad jag sa? - Ja!
Ta det försiktigt med dörren.
Har du det skönt i min säng?
Det här är ditt. Det här också.
Lämna inte din Cthulhu-skit i mitt rum. Ta bort den.
- Skulle du dö av att vara lite trevligare? - Kanske.
Du är så odräglig.
Inte min.
Det är ett gammalt hus.
Mamma, det är mitt rum! Gå och hjälp Lovecraft junior istället.
Sänk!
Jane? Va?
Hallå? Jane, jag hör dig inte.
Mamma?
Han vill bara leka med dockorna.
Titta inte på mig.
Lyssna på mig, Beth. Du måste härifrån.
Fly, älskling. Spring!
Mamma!
Beth, älskling. Kom här. Det är ingen fara.
- Jag var i källaren... - Jag vet.
- Med Vera. - Det är över nu.
- Det var så verkligt. - Men det var länge sen, Beth.
Det är en vacker morgon här på CO-1.
Luta er tillbaka och njut av Chicagos klassiska radiokanal.
- Ja? - Det är Jerry.
Tyvärr, Jerry. Hon kan inte ta telefonen just nu. Jag ber henne ringa dig.
Försäljningen har femdubblats, min vän. Skriver hon?
- Javisst, självklart. - Vi kommer alla att vara där ikväll.
Jag ska berätta för henne. Jag gör det på direkten.
Hela förlagspersonalen kommer. Dina försäljningssiffror är enorma.
- De avgudar dig. - De avgudar försäljningen.
- Vill du inte veta? - Jag hatar siffror.
Må så vara, men de är enorma.
Och de älskar dig.
Ja, hej. Nej, jag berättade det nyss!
Kvällens gäst har beskrivits som en skräckens mästare.
Hennes senaste bok heter "Incident in a Ghost Land".
Efter bara två veckor toppar den redan försäljningslistorna.
Vi kan skatta oss lyckliga, för hon framträder ytterst sällan i tv.
Elizabeth Keller.
- Det är ett sant nöje att få träffa dig. - Detsamma, Eve.
"Incident in a Ghost Land" är din mest personliga bok hittills.
- En sorts hyllning till din familj. - Det stämmer.
Vad hände dig och din syster då ni var tonåringar?
- Frågar du om boken är självbiografisk? - Allt känns bara så äkta.
Detaljerna är så levande. Varför skrev du boken?
- För att inte bli galen. - Jaså?
- Finns det nåt bättre skäl att skriva? - Nej.
Hon tjatade bara om Vera och mig så jag blev defensiv. Alla måste ha märkt det.
Så illa var det inte. På ditt eget mystiska sätt är det du som styr och ställer.
- Det säger du bara som mitt största fan. - Jävlar, du har rätt.
Jag bär upp Harlequin till sängen. Ska du verkligen se det en gång till?
Lär av din son. Kolla hur mycket han bryr sig.
- Han ska väl inte sova i den här? - Varför inte? Han älskar den dräkten.
Jag sa ju att de älskar dig.
- Hallå? - Beth, du måste komma tillbaka!
- Vera? - Kom tillbaka!
- Är mamma där? - De är i huset!
- Vera, lyssna på mig. - Hör du inte vad jag säger?!
- Lämna mig inte ensam, Beth! - Är mamma där?
Vera!
- Din mamma är väl där? - Det måste hon vara.
Svara... Det är upptaget.
Okej, försök igen.
- Är du säker på det här? - Det kanske inte är nåt.
Det kan vara hennes vanföreställningar, men mamma svarar inte -
- och jag har de där drömmarna igen. Det är nåt som inte stämmer.
De borde aldrig ha stannat i huset. Vera borde vårdas på sjukhus.
- Okej. Ring när du kommer fram. - Det ska jag.
Sköt om dig.
- Här? Är du säker? - Ja.
Mamma?
Mamma!
Mamma?
Beth? Åh, raring! Vad gör du här?
- Varför sa du inget? - Vera ringde igår.
Hon skrek i luren, och sen bröts det. Jag ringde upp men kom inte fram.
Jag visste inte att hon hade ringt. Nu ligger hon och vilar.
Som jag har saknat dig!
- Du är så vacker. - Du har inte förändrats ett dugg.
- Huset ser exakt likadant ut, mamma. - Tja...
Efter alla år har du fortfarande tant Clarisses inredning.
- Nu är du orättvis. Jag sålde det mesta. - Jaså?
Du anar inte vad jag fick för de antika leksakerna.
Jag kommer att kunna renovera hela huset.
- Har du inte fått pengarna jag skickat? - Visst har jag det.
Beth, jag menade inte så.
Säg bara till om det inte räcker.
Jag vet inte varför jag sa så. Du skämmer redan bort mig.
Jag är din dotter och jag har råd. Jag skämmer inte bort dig.
- Raring... - Förlåt, jag överreagerade.
Beth...
- Du är väl inte arg på mig? - Varför skulle jag vara det?
- Jag lämnade dig här, ensam med Vera. - Beth, titta på mig.
Du övergav mig inte. Du behövde få leva ditt eget liv.
Förstår du? Torka tårarna nu. Duktig flicka.
Nu tar vi en macka.
När började du dricka bonnlurks-öl?
Fan också. Nyckeln ovanför dörren.
- Låser du in henne? - Nej, raring. Hon gör det.
Hon gömmer nyckeln där nere, så jag gjorde en kopia.
Vera? Sötnos?
Gömmer du dig?
Vera?
Första hjälpen-lådan står i garderoben till vänster.
Vera, var är du?
Raring?
Första hjälpen-lådan, Beth.-Vera?
- Hjälp mig! - Mamma!
Ta hennes ben.
Beth, skynda på. Ta hennes ben.
Det är ingen fara.
Det är ingen fara. Kom in i rummet.
- Hjälp mig! - Lugn, Vera.
- Det är ingen fara. - Hjälp mig!
Lugna dig.-Hämta lådan, Beth.
Titta på mig. Det är över, gumman.
- Så ja, det är över nu. - Aldrig mer... skada mig...
- Ingen kommer att göra dig illa. - Min syster...
Beth?
- Jag är här, Vera. - Hon ser dig.
Berätta vad som inspirerade dig.
Visst, allt började när jag tog min magisterexamen vid Sorbonne.
Jag besökte en massa gallerier i Paris -
- och vid ett av de mindre gallerierna hölls en konstutställning...
Låt det vara. Kom här.
Är det jobbigt för dig?
Jag vet.
Hur klarar du av det, mamma?
Förra veckan hittade jag henne i mitt rum, bunden till elementet.
Hon skrek som om...
Jag fick vända mig om för att försäkra mig om att ingen var där.
- Vad kan jag göra? - Det finns inget du kan göra, Beth.
Hon återupplever den där natten om och om igen.
Kom här.
Det är ingen fara.
HJÄLP MIG!!
Vera?
Tänker ni låta mig dö alldeles ensam?
Inte? Inte ensam?
Du kommer inte att dö, Vera.
De låter mig betala för det... Och ni är inte där.
Så fort jag rör mig, så bränner de mig. Om jag skriker, så...
Snälla...
Jag ber dig, berätta för dem att jag inte är nån stygg flicka!
- Vera, lyssna nu. - Förlåt om jag förolämpade dem...
- Säg åt dem att sluta straffa mig. - Du gjorde inget fel.
- Säg åt dem... - Det är inte ditt fel.
- De är här... - Vera, det är bara mamma.
Lastbilen...
Herregud...
Lastbilen...
Mamma?
Försvinn!
- Är du redan vaken, raring? - Ja.
Kom Eugene?
Det är så mycket skräp i det här huset.
- Gav han dig räkningen? - Jag såg honom inte ens.
Vilken härlig dag för en picknick.
Du doftar fortfarande som Beth. Den där doften gjorde mig galen.
Vad pratar du om?
Jag borde ha ätit upp både dig och Vera, så att ni aldrig skulle kunna lämna mig.
Så att inga pojkar skulle kunna komma i närheten av mina flickor.
- Sluta dricka nu, mamma. - Mina döttrars kött...
Nu babblar du bara.
- Hur mår du, mamma? - Herregud, jag ser förjävlig ut.
Jag vet inte varifrån du fick din begåvning.
Din förmåga att skapa egna världar.
Inte från din idiot till far, det är då ett som är säkert.
- Gör det fortfarande ont? - Inget gör längre ont på riktigt.
- Du är fortfarande vacker, mamma. - Det jag försöker säga är...
...att "Incident in a Ghost Land" är din bästa roman hittills.
- Har du läst den? - Självklart.
Den var så bra att jag blev helt omtumlad.
- Jag skickade den inte, eftersom... - Du är bättre än Lovecraft.
Beth, jag saknar dig...
Du lämnade mig... alldeles ensam.
Vera...
Vera, det är ingen fara.
Det är ingen fara.
Vera, vad har du gjort?
Vera, titta på mig. Det är ingen här.
Det är ingen här, Vera.
Var är nyckeln?
Nej, nej, nej...
Lyssna på mig! Öppna dörren!
Sluta!
Öppna dörren! Vera, jag ber dig! Snälla...
Mamma!
Mamma, var är nyckeln?
Vera har fått ett anfall och låst in sig. Var är sovrumsnyckeln?
Det finns ingen nyckel, raring.
Låt mig vara, din jävel!
Din jävla skithög!
Mamma, ring ambulans!-Vera!
Vera, stanna här.
Det är ingen fara. Här får du.
Ambulansen är på väg.
Jag vet varför du gjorde så där. Jag vet vad du vill ha av din syster.
Jag väntar på dem på vägen, annars missar de stigen.
- Mamma? - Stanna hos henne och vänta på mig.
- Mamma, vad menade du? - Lyssna inte på henne.
Vera, stanna hos mig!
Stanna hos mig.
Jag hör dig.
Vera, jag hör dig. Snälla, stanna hos mig.
Vi förstörde din syster.
Nu är det din tur...
Mamma?
Mamma!
Vera?
Vad gjorde du med mig?
Förstår du nu, Beth?
Vera, vad gjorde du med mig?!
De förstörde mig, och nu leker de med dig.
- Han valde dig, Beth. - Ditt psykfall!
- Berätta vad du gjorde! - Det är inte jag! Sluta, Beth!
Vakna!
Sluta fly för en gångs skull. Försök acceptera verkligheten!
Kom tillbaka!
Beth, du är fortfarande här.
Beth, lyssna på mig. Acceptera det som hände.
Du behöver bara inse sanningen.
- Mamma... - Det fanns inget hon kunde göra.
Mamma dog, Beth. Ja, hon dog.
De dödade henne, Beth. Hon dog.
- Jag är så ledsen. - Mamma...
Hon dog, Beth.
Du måste släppa taget om henne.
Det är bara vi.
Det är bara vi nu...
Är du tillbaka?
Beth, är du tillbaka?
Du pratade med dem som om de vore verkliga.
Och med mamma.
Du tittade på mig som om jag var galen! Du hörde mig inte.
Du var borta. Jag visste inte hur jag skulle få dig tillbaka.
Jag hatar dig, Vera!
Jag hatar dig, jag hatar dig...
Upp med dig! Vi måste gömma oss.
Här inne. Det är en lek. Hon vill att vi gömmer oss.
Lyssna på mig. Om han tar med dig upp...
...rör dig inte. Och skrik inte, oavsett vad han gör med dig.
Då tar han det försiktigare.
Förra gången slog jag honom på benet och då gjorde han mig mer illa.
Lyssna på mig. Om han tar med dig upp...
Oavsett vad han gör... Rör dig inte och skrik inte.
Du är söt. Vill du vara min vän?
Vill du vara vänner? Jag älskar dig.
- Jag älskar dig. - Du är söt.
- Ingen älskar dig. - Du är ful.
Du är en jävla gris.
Jag ska döda dig.
Ingen älskar dig.
Vera!
- Nej! - Vänta!
Vänta!
Håll ut, vi ska hjälpa er. Ta det försiktigt.
Rör henne för helvete inte! Kom inte närmare. Håll er borta!
- Håll er borta, för fan! - Okej.
- Ni sköter er riktigt bra, flickor. - Kom för fan inte...
Patrull 10 till centralen. Jag har ett nödläge.
- Vem gjorde det här mot er? - En häxa och ett troll...
De attackerade oss i tant Clarisses hus.
Ungefär 14-15 år gamla. Den ena är blond, den andra brunett.
- Det var två jävla män i en godisbil! - En godisbil?
Hör du mig? Jag är på macken. Janet såg flickorna du beskrev.
- Driver du med mig? - Jag svär!
Ta det lugnt. Var bor tant Clarisse?
Janet sa att de skulle till Clarisse Jourdans gamla hus.
De åkte med sin mamma. Janet pratade med en av dem.
Skicka ett team, för guds skull. Vi åker förbi sjukhuset och kommer sen direkt.
Uppfattat. Klart slut.
Cooper, jag har information.
Vi måste åka. Jag vet varifrån flickorna kommer.
Beth!
Se på mig! Kom tillbaka!
Beth!
- Du ser underbar ut, som alltid. - Tack så mycket. Ha nu så trevligt.
- Så vacker du är. - Du också.
Din värld är perfekt, raring. En underbar dröm i en underbar värld.
- James, det här är min mor. - Så trevligt att träffas.
- Får jag stjäla henne en minut? - Javisst.
Den här vägen.
Det här är inte er scen, eller hur?
- Inte direkt, nej. - Det ante mig.
Ännu mindre nu när jag precis har läst färdigt.
- Herregud... - Vadå?
Jag har väntat hela livet på denna stund -
- och nu när den har kommit skulle jag hellre dö än få höra att min...
Din roman är ett mästerverk.
- Va? - Du hörde vad jag sa.
Om du ändrar så mycket som ett ord -
- kommer jag aldrig mer att prata med dig.
Tack.
Tack. Jag menar...
Tack så mycket, mr Lovecraft.
Howard.
Vera...
Lyssna inte på henne, Beth. Det finns inget kvar för dig där.
- Hon är min syster, mamma. - Hennes värld är en hemsk plats, raring.
Hon är ändå min syster.
Vill du verkligen göra det?
Ja.
Gå, älskling.
Gå...
Rör dig inte! Backa!
Visa händerna! Sakta...
Gör det nu! Visa händerna!
Rör dig för fan inte!
Låt bli...
Jag älskar dig...
Okej, Beth. Vi är 30-40 minuter från sjukhuset.
Jag är rädd att du får dras med mig till dess.
Du är väldigt stark. Väldigt modig. Jag slår vad om att du idrottar.
- Gör du det, Beth? - Nej.
Inte? Då hade jag förlorat vadet.
Jag tycker om att skriva berättelser.
Översättning: Anders Enerlöv